Kutatási jelentés
CIL III Pannonia (2006-2009)

A Corpus Inscriptionum Latinarum III Pannonia magyarországi munkacsoprtja 2003-ban alakult meg azzal a célkitűzéssel, hogy a Th. Mommsen által több mint 100 évvel ezelőtt kiadott feliratgyűjtemény újabb kiadását készítse elő. Az eredetihez képest mintegy háromszoros, azaz több mint 3000, a mai Magyarország területén található római kori feliratos kőmlék feldolgozását, felmérését, leírását, kommentálását és lefotózását (adott esetben lerajzolását) jelenti. A magyar kutatócsoport (tagjai: Fehér Bence, Kovács Péter, Lőrincz Barnabás, Mráv Zsolt, Németh Margit, Szabó Ádám, Tóth Endre) egy nemzetközi vállalkozás (hét ország vesz benne részt, továbbá a berlini akadémia és két további magyar kutató, akik az OTKA munkacsoprtnak nem tagjai: Borhy László, Visy Zsolt) keretein belül működött, az egész projekt vezetője Alföldy Géza volt 2006-ig, a magyar kutatócsoportot Kovács Péter vezeti. Magyarországon a felirattan sajnos mindig a klasszika filológia, az ókortörténet és a régészet határterületének számított annak ellenére, hogy az ókor egyik legfontosabb írott forrásanyagát biztosítja a korszak kutatóinak.  A csoportban Fehér Bence és Kovács Péter kivételével csak régészek dolgoznak, filológusi képzettség nélkül.
A tényleges munka csak 2006-ban az OTKA támogatásával indulhatott meg. A feliratokat területi alapon osztottuk fel feldolgozásra, és az adott területért felelős kutatónak kellett területének összes feliratát összegyűjtenie, személyesen leírnia, ha ez nem volt lehetséges, mert pl. elveszett, annak teljes kézirati hagyományát összeállítani, továbbá az adott kőemlék fotójának beszerzéséről gondoskodnia. A nemzetközi megállapodásnak megfelelően a kiadás nyelve az eredeti latin maradt, Fehér Bence és Kovács Péter eleve latin nyelvű kéziratokat hozott létre, de a többiek esetében a magyar nyelvű kéziratokat latinra kellett fordíttatni, amely csak az OTKA támogatás segítségével valósulhatott meg. A másik jelentős állandó költség a csoport tagjainak az utazási költsége volt 8vonat vagy autó), hiszen minden egyes kőemlékek őrzési helyére el is kellett jutni. Ez nem ritkán távoli kis falvak eldugott magánházait jelentette, saját tapasztalatból is mondhatom, hiszen pl. a barbaricumi Felsőnyáregyházára elhurcolt aquincumi sírtábla megtalálásához, háromszor kellett leutaznom, és végül egy magánház disznóóljánál tudtam a kőemléket leírni, illetve lefotózni.
Az osztrák kutatási program, az ubi erat lupa együttműködésével, Ortolf Harl révén új fotódokumentáció készült a Nemzeti Múzeum és az íAquincumi Múzeum, továbbá más vidéki múzeumok kőtárainak teljes anyagáról, utóbbiakat a Lupa program révén bárki számára elérhetővé tettük. Az OTKA támogatásból kerülhetett sor az osztrák kutató szállásának fizetésére, ill. a kőemlékanyag gépi mozgatására. Ez pl. az összedőlt táci kőtár esetében a kőemlék megmentését és múzeumba való behozatalát is jelentette. Számos helyen maga fotózás is hosszú ideig tartott, és többször vissza kellett térnünk, mert a kőemlék nem volt éppen hozzáférhető, vagy megtalálható. Adott esetben (mint pl. a szentendrei múzeumban) magunknak kellett a raktárban a kőemlékkehez való hozzáférést biztosítani (több évnyi ásatási leletanyag mozgatásával) és csak ezután sikerült kézikocsival magunknak a kőemlékeket a fotózáshoz kmozdítani. Munkánk egyik legfontosabb eredményének tartom, hogy egy teljes felmérés készült a magyarországi múzeumokban és máshol őrzött római kori kőemlékek jelen állapozától, mi érhető el, milyen állapotban vannak (a szabadban őrzöttek állapota sajnos egyre rosszabb), és ehhez kapcsolódóan új felvételek is készültek róluk. Sajnos sok esetben az új fényképek mellé a régi képeket is fel kellett haználnunk, mivel a felirathordozó állapota sokkal rosszabb lett (mára pl. a feliat már nem olvasható), esetleg kisebb-nagyobb részei mára elvesztek.
Mivel a Die römischen Inschriften Ungarns sorozat kötetei jórészt már kiadták a magyarországi feliratokat (ugyan kommentálás, keltezés és teljes irodalom nélkül) a legnehezebb feladattal, Aquincum több, mint 1000 feliratának feldolgozásával indítottuk el a munkákat, és nemzetközileg egyeztetve Aquincum és territoriumának mintegy 1800 feliratát készítettük elő kiadásra (első fasciculus). Utóbbi kiadása különböző tervek ellenére már jónéhány évtizede váratott magára, és ezek megfelelő kiadása a Pannonia-kutatás talán legnagyobb adóssága volt. A nemzetközi kutatás talán ennek megjelenését várta leginkább, ezért, illetve a hosszas berlini CIL-szerkesztési munkálatok miatt (amelyek legalább három-négy évet vesznek igénybe még a legjobb kéziratok esetében is) döntöttünk úgy az OTKA jóváhagyásával, hogy az aquincumi (illetve a mai Budapest területén előkerült) felliratokat a CIL előtt egy külön corpusban is a kutatás számára hozzáférhtővé tesszük. 
Utóbbi két kötete latin nyelven meg is jelent, is kivívta a szakmai nemzetközi elismerését is. Ugyaniylen fontosságúnak tartom, hogy a kötetekhez a CIL-t követő teljes index epigraphicust is elkészítettük, továbbá két, a kőemlékek lelőhelyét is mutató nagyobb méretű térképet is elkészítettünk. A szerkesztési munkálatokat Szabó Ádámmal közösen végeztük el, a második köteten Fehér Bence is sokat dolgozott, így minden szerzőtárs leírását volt módunk ellenőrizni, ha kell javítani, illetve kiegészíteni.Így bárki számára hozzáférhetővé tettük a munkánk eddig kiadásra megérett részét. Az aquincumi territorium kézirata is elkészült (mintegy 800 felirat feldolgozása), amelyen jelen pillanatban is dolgozom Alföldy Gézával közösen. Jelenlegi elképzelésem szerint az első fasciculus kézirat 2010 végén a Humboldt-ösztöndíjam lejártával adom át a berlini szerkesztőségnek, ami esetében 2013-2014-es megjelenéssel számolhatunk. Az elkészült CIL köteteket mindig a Walter de Gruyter kiadó adja ki.  
A második fasciculus, amelynek nagyobb részt szintén elkészült a kézirata fogja a nyugat-magyarországi feliratokat tartalmazni mintegy 1200 felirat). Munkánk során az első nagy gondot az aquincumi territorium-feliratok kiadását elvállaló Alföldy Géza hosszas betegsége jelentette, akinek a részét szükségszerűen újra kellett osztanunk és magunknak kellett megcsinálni. Emiatt nem készülhetett el vállalása ellenére Mráv Zsolt a scarbantiai (soproni) feliratok feldolgozásával.
A Corpus Inscriptionum Latinarum a kőfeliratok mellett csak igen kevés „kisfelirat”, instrumenta domestica felirat közléséra ad lehetőséget, ezek szerepelnek is a kéziratokban. Fehér Bence révén ezen feliratcsoport teljes feldolgozása is megkezdődött Aquincum esetében, aki a város valamennyi instrumenta feliratot ki fogja adni a Tituli Aquincenses 2010. végére elkészülő harmadik kötetében.  
Olyan új nagyobb leletcsoportok feldolgozása is megtörtént, mint pl. az esztergomo későrómai kemencéből előkerült (az égés miatt igen nehezen olvasható) több tucat oltárkő feldolgozása (Kovács Péter és Lőrincz Barnabás révén), amelyek kiemélkedően új adatokat hozhatnak a hely 3. századi hadtörténete szempontjából, illetve a feliratokon szereplő csapatparancsnokok révén számos új, eddig ismeretlen lovagi rangú személlyel gazdagítottuk a nemzetközi prosopographiai kutatást. A kőemléket a feltárásról szóló külön monográfiában jelentetjük meg az ásató Kelemen Mártával közösen. Ugyancsak hosszú idő végre feldolgozásra kerülhettek az almásfüzitői tábor ásatásain előkerült kőemlékek (számuk 20 feletti). Utóbbiak kiadása a tatai múzeum készülő kőtárkatalógusában fog megjelenni.
A kutatás nemzetközi jellege miatt 2007-ben Budapesten, a Magyar Nemzeti Múzeumban rendeztünk a CIL III Pannonia programban résztvevő országok kutatóinak részvételével (Németország, Ausztria, Szlovénia, Horvátország, Szerbia) workshopot, majd 2008-ban a magyar tagok is részt vettek a hasonló jellegű bécsi konferencián. Ugyancsak az OTKA támogatásával vált lehetségessé, hogy feldolgozhassuk a Magyaroszág területén kívül őrzött (pl. a bécsi Kunsthistorisches Museumban, vagy Temesváron) pannoniai feliratos kőemlékeket, illetve megtörtént a berlini CIL-központban őrzött valamennyi magyrországi vonatkozásű 19. századi irat (levelezés, leírás, etc) feldolgozása is (Kovács Péter). Ugyancsak OTKA segítségével vált lehetővé Borhy László számára a brigetioi kőemlékek kéziratának feldolgozása Heidelbergben, továbbá Lőrincz Barnabás (és Kovács Péter) számára 2009-ben egy CIL XVII mérföldkő megbeszélésen való részvétele (útiköltség fedezése).
	A feliratos kőemlékek feldolgozása még egy feliratcorpus sorozat esetében sem állhat meg pusztán azok közzétételénél. Az egyes feliratokhoz fűzött kommentárokban ugyan sok mindent meg lehet említeni, de nagyobb összefoglalásokra egyedül a praefatiók adhatnak lehetőséget a CIL esetében. Az aquincumi és territorialis lelőhelyekhez írott előszvak mind elkészültek, utóbbiak magyar nyelven is hozzáférhetőek a Supplementum Epigraphicum Pannonicum két kötetében. Így feldolgozásra került Aquincum említései az antik forrásokban, a város története, társadalma, illetve az egyes felirattípusok összefoglalása (sírfeiratok, oltárok, építési feliratok), a kutatástörténet. 
A magyarországi levéltárakban található, a feliratos kőemlékekre vonatkozó epigrafiai anyag feldolgozása is megtörtént Prohászka Péter kutatásai révén, aki a teljes Rómer Flóris és Hampel József hagyatékot átkutatta, lefénymásolta és kutatócsoportnak átadta. Számos új kiadatlan kőemlék került kutatásai során, illetve több új adattal is tudott szolgálni a feliratok előkerülésének pontos körülményeihez, elveszettek esetében pedig pontosabb leírásokat tudtunk munkánk során felhasználni. Az Aquincumi Múzeum teljes adattárának feldolgozást Szabó Ádám végezte el.
A magyarországi feliratos kőemlékanyaghoz szorosan hozzátartoznak a CIL XVII. kötetében rövidesen kiadásra kerülő pannoniai mérföldkövek (310 darab) feldolgozása is, amelynek hoszú ideje húzódó szerkesztési munkálatait Gerold Walser és Soproni Sándor (1995) halála óta Lőrincz Barnabás végzi, utóbbi munkálataiba kapcsolódott be 2007-ben Kovács Péter. 2010 elejére a teljes pannoniai (tehát nemcsak a magyarországi) anyag latin nyelvű kézirata elkészült.
A négyéves kutatás elérte legfőbb kitűzött célját, feldolgozásra került a római kori Pannonia feliratos kőemlékeinek 90 %-a (kb 2700 felirat, két territoriális egység, Intercisa és Scarbantia kivételével), amelyek a Corpus Inscriptionum Latinarum leendő köteteinek megfelelő alapjául szolgálnak. A feldolgozás valamennyi létező feliratos kőemlék személyes tanulmányozását (elveszettek esetében a kézirati hagyomány feldolgozását), felmérését, leírását jelenti, továbbá a fotó dokumentáció elkészítését, és a felirathoz tartozó bibliográfia és scheda elkészítését. Elkészült a magyar nyelvű kéziratok jelentős részének latin fordítása is (Savaria és Brigetio kivételével, ez kb 2100 latin nyelvű scheda elkészültét jelenti. Teljesen elkészült az Aquincum és territoriuma fasciculusban szereplő feliratok fordítása, térképmelléklete és előszavai is.  Intercisa feliratain az OTKÁ-ban nem résztvevő Visy Zsolt dolgozik, aki 2010. április végére ígérte kézirata átadását. Mráv Zsolt 2010. végére tudja csak a scarbantiai feliratok kéziratát elkészíteni. Ennek okait már említettem.
A munka legfőbb eredménye, hogy a CIL előmunkálatok részeként a Tituli Aquincenses sorozatban megjelentettük a római Aquincum feliratainak teljes corpusát, amely a magyar epigrraphica legnagyobb adóssága volt (a feldolgozandó anyag mintegy harmada). A másik fontos eredmény, hogy útnak indítottunk egy magyar nyelvű epigraphicai sorozatot, amlynek két száma jelent meg (Studia Epigraphica Pannonica). Mivel a corpus nyelve a latin, amely mára egyre kevesebb ember számára érthető, fontosnak tartottuk, hogy kutatási eredményeinket magyar nyelven is mindenki számára hozzáférhetővé tegyük. Remélem, a sorozatnak a folytatása is lehetségessé válik.
A munka során igen nagy gondot jelentett, hogy az egész corpus munkálatait irányító Alföldy Géza hosszas betegsége miatt kiesett a munkából. A pannoniai kötetek elkészítésében csak 2010-től tud újra részt venni, a szerkesztési munkálatokat jelenleg is  szükségszerűen Kovács Péter végzi, aki 2009. második felében a Berlin-Brandenburgi Akadémia tudományos munkatársaként a Corpus Inscriptionum Latinarum berlini központjában kutathatott, ill. az aquincumi fasciculus végleges kéziratának elvégzésére 2010-ben egy évre elnyerte az Alexander von Hunboldt Alapítvány ösztöndíját a német régészeti intézet müncheni részlegén (Deutsches Archäologisches Institut, Kommission für Alte Geschichte und Epigraphik).
Végezetül azt szükséges hozzátennem, hogy az igazi szerkeztési munkálatok még hátra vannak, hiszen a különböző kéziratokat még egységesíteni, javítani kell, a magyarországon sajnos el nem érhető szakmunkákkal ki kell egészíteni, és csak ezek után kerülhetnek kiadásra. Az OTKA program legfőbb célja a feliratok feldolgozása és az egyes kéziratok elkészülte volt. Az új CIL fasciculusok megjelenésvel azonban nem végződnek, hanem éppen elkezdődhetnek az azon alapuló felirattani, társadalom, és hadtörténeti, prosopographiai és egyéb kutatások.

München, 2010. március 20

Kovács Péter
DSc