OTKA kutatási zárójelentés

A címben jelzett kutatások 2005-08. között négy éven keresztül tartottak. 
Ez alatt az időszak alatt a célkitűzésnek megfelelően rendszeres terepi kutatások folytak 30 kijelölt mintaterületen a déli-, délnyugati Bükk területén, radiolarit és agyagpala alapkőzetű erdei és sziklai vegetációban, gombák, zuzmók és mohafajok vizsgálatával. 
Megállapítható, hogy a savanyú talajú sziklai- és erdőtársulásokban igen gazdag virágtalan vegetáció alakul ki, jellemző gomba-, zuzmó és mohafajokból, melyek sajátos szinúziumokat, esetenként önálló társulásokat alkotnak.
	A kutatások első szakaszában kijelöltük a mintaterületeket, melyeket több mint negyven mintahelyből választottunk ki és ezeken részletes florisztikai gyűjtéseket végeztünk talajról, szikláról és fakéregről egyaránt.
A vizsgált acidofil társulások: Genisto pilosae-Quercetum petreae Zólyomi et al. 1958, Genisto tinctoriae-Quercetum petreae Klika 1932 (= Luzulo-Quercetum subcarpaticum Zólyomi 1958), Vojtkó 3 típusát különbözteti meg termőhely vízellátottságától függően: Genista pilosa típus, Festuca heterophylla típus és Deschampsia flexuosa típus; Deschampsio-Fagetum Passarge 1956 (=Luzulo-Fagetum Markgr.); Luzulo-Carpinetum Soó ex Csapody: Tilio-Fraxinetum Zólyomi 1936; Minuartio-Festucetum pseudodalmaticae, Hypno-Polypodietum Jurko et Peciar 1963. 
Mivel eléggé nyitott, ligetes társulásokról van szó, a kéreglakó fajok növelik a fajgazdagságot és ez által a fajdiverzitást.
Ennek eredményeképpen 250 gombapéldányt, 200 zuzmópéldányt és 600 kapszula mohát gyűjtöttünk be, ezek meghatározása után 148 nagygomba fajt, 49 zuzmó és 149 mohafajt sikerült kimutatni. 
A mohafajok meghatározása Egerben, a zuzmóké Egerben és a Növénytárban, míg a gombák meghatározása a Növénytárban és külső specialisták bevonásával történt. 
A gombafajok közül 6 adat új a Bükkre (Clitocybe houghtonii, Cortinarius grallipes, C. magicus, C pseudosulphureus, Macrolepiota excoriata var. rubescens, Scutiger oregonensis), 2 pedig védett faj (Hericinum erinaceum és Scutiger oregonensis), a zuzmófajok között 2 Magyarországon (Ochrolechia arborea, Porina leptalea), 5 pedig Bükkre új adatnak bizonyult (Lasallia pustulata, Ochrolechia arborea, Porina leptalea, Strangospora pinicola, Trapeliopsis flexusa), 1 védett faj (Usnea florida), a mohafajok között 4 ritka és védett fajt fedeztünk fel (pl. Hypnum jutlandicum). 
A begyűjtött és meghatározott anyagok az Egri Főiskola Herbáriumában (EGR) illetve az MTM Növénytárában (BP) vannak elhelyezve. 
A gombafajok közül gyakoriak a savanyú talajú erdőtársulásokban: Amanita rubescens, A. phalloides, A. pantherina, A. citrina, Boletus edulis, B. reticulatus, B. impolitus, B. luridus, Cantharellus cibarius, Cratharellus cornucopioides, Collybia fusipes, Cortinarius torvus, Clavariadelphus pistillaris, Hygrophorus russula, Hydnum repandum, Lactarius piperatus (nagyon gyakori még száraz nyarakon is!), L. vellereus, L. chrysorrheus, Leccinum griseum, Lycoperdon perlatum, Macrolepiota procera, M. rhacodes, Paxillus involutus, Ramaria botrytis, Russula atropurpurea, R. cyanoxantha, R. foetens, R. heterophylla (piros és zöldkalapú változat is), R. nigricans, R. vesca, R. virescens, Xerocomus subtomentosus, Xerula radicata.
Gyakori talajlakó zuzmófajok: Cladonia coniocrea, C. fimbriata, C. furcata, C. pyxidata, Diploschistes muscorum, Peltigera canina, P. praetextata, P. polydactilon.
Gyakori talajlakó mohafajok: Barbilophozia barbata, Bryum laevifilum, Ceratodon purpureus, Dicranum polysetum, D. scoparium, Hylocomium splendens, Hypnum cupressiforme, Pleurozium schreberi, Polytrichum formosum, P. juniperinum. 
Elvégeztük a virágtalanok ökológiai és cönológiai elemzését az áreatípus, a társulástani (cönoszisztematikai) besorolás és ökológiai jelzőszámok (TWR) alapján is. Megállapítható, hogy a moha-zuzmó társulások fajai nagyrészt cirkumpoláris elemek, dominálnak a lomberdei (Querco-Fagetea) fajok, az eltolódás viszont a savanyú talajviszonyok miatt a fenyves fajösszetétel felé irányul (Pino-Quercetalia).
Az ökológiai jelzőszámok alapján a lomberdei, közepes vízellátású termőhelyigényű és Genisto (Luzulo)-Quercetum dicranetosum savanyú talajigényű moha, zuzmó és gombafajok gyakoriak, tömegesek. 
Megállapítható továbbá, hogy a sziklai társulások áreatípus és cönoszisztematikai spektrumuk alapján is különböznek az erdei társulások moha együtteseitől.
Cönológia vizsgálatokat végeztünk a talajlakó mohákon klasszikus (Braun-Blanquet) és kisnégyzetes felvételezési módszerekkel, több mint 150 felvétel készült a terepmunkák során, melyet 80 kisnégyzetes felvételezés követett.
A felvételezések megerősítették az előző publikációkban leírtakat, azaz a mészkerülő erdők jellemzője, hogy moha-zuzmóban gazdag aljnövényzet jön létre, mely önálló fáciesek, szubasszociációk elkülönítéséhez vezet. 
Szintén vannak jellemző gombafajok is, melyek viszont ritkábban kerülnek be a felvételezési négyzetekbe, mert nagyobb területen elszórva jelentkeznek.
A vizsgált területeken kimutatott mohatársulások: Hypno-Polypodietum, Paraleucobryetum fulvi (Pazsag), Paraleucobryetum longifolii (árnyas radiolarit sziklákon). Mélyebb talajú helyeken, főleg tetőhelyzetben a Pleurozietum schreberi társulást találtuk, melynek gyakori kisérője a Vaccinium myrtillus azaz a feketeáfonya. 
Száraz, napos helyeken a Polytrichetum piliferi társulást találjuk.
Mohákban gazdag szubasszociációk: Genisto (Luzulo)-Quercetum dicranetosum, Genisto-Quercetum polytrichetosum, Deschampsio-Fagetum leucobryetosum.
Ez utóbbinak kétféle variánsát sikerült kimutatni, mivel szubmontán bükkösben a Leucobryum juniperinum, montán bükkösben pedig a L. glaucum a tömeges faj. 
Talajlakó zuzmókban gazdag szubasszociáció is gyakran létrejön elsősorban szárazabb, törmelékesebb vízszintes termőhelyeken, ez a: Genisto-Quercetum cladonietosum.
Megállapítottuk, hogy az öt vizsgált sziklai- és erdőtársulás típus moha fajszámban kissé különbözik egymástól, így a Minuartio-Festucetum fajszáma 62, melynek 75%-a talaj és sziklalakó. 
A Genisto tinctoriae (Luzulo)-Quercetumban 59 mohafaj található, melynek 74,5%-a talaj és sziklalakó.
A Genisto pilosae-Quercetum társulásban 68 mohafajt gyűjtöttünk, ennek 60 %-a talajlakó és jelentős a kéreglakók aránya 22%. A Luzulo-Fagetum társulásban 55 mohafajt találtunk, ennek 65,5%-a talajlakó. A Hypno-Polypodietum társulásban 54 mohafajt regisztráltunk, melynek 65 %-a sziklalakó és jelentős a szubsztrát szempontjából indifferens fajok aránya, mely 26%. A vizsgált társulások moha fajszámai nagyon hasonlóak ahhoz, melyet természetes hazai bükkös erdei társulásban Ódor és munkatársai közöltek, melyben 65 mohafaj volt.
	Megállapítottuk az előfordulási gyakoriság alapján a Shannon diverzitás érékeket is. 
Itt a Hypno-Polypodietum diverzitása mutatkozik a legalacsonyabbnak H’= 1,5236, ezt követik a tölgyes erdőtársulások (Genisto- és Luzulo-Quercetum) H’= 1,9696, majd a nyílt szilikát sziklagyep társulás (Minuartio-Festucetum) következik H’= 2,0363, és legmagasabb a Luzulo-Fagetum diverzitása, mely H’= 2,0478-nak adódott. 
A fenti diverzitási és species richness értékek megfelelnek az irodalomban, hazai erdőtársulásokra közölt adatokkal.
Megvizsgáltuk az egyes szubsztrátokon előforduló mohák diverzitási viszonyait is, ebben az esetben három kategóriát különíttetünk el – talaj és sziklalakó, főként kéreglakó és indifferens, azaz mindenféle aljzaton előforduló fajok.
A legmagasabb diverzitási érték a talaj- és sziklalakó acidofil fajoknál adódott, az elfordulási gyakoriság alapján, H’=4,0335. 
Egymáshoz viszonylag közeli értéknek adódott a másik két csoport fajainak diverzitása, így az indifferens fajoké 2,5670, míg a főleg kéreglakóké 2,4173.
Ez azt is mutatja, hogy ezeken a szubsztrátokon magas a gyakori fajok aránya és ez csökkenti a mért diverzitási értéket.
A talaj- és sziklalakóknál viszont a fajszám háromszorosa a más szubsztrátokhoz viszonyítva, így a ritka fajok aránya is lényegesen nagyobb, s ez megnöveli a diverzitási értéket. 
Levonható az a következtetés, hogy az acidofil erdőtársulások talaj- és sziklalakó fajai jelentős természetvédelmi értékkel rendelkeznek, melyet mutat a ritka és védett fajok aránya is. A védett fajoknál a gombákra és a zuzmókra is igaz a fenti megállapítás. 
A gombák és zuzmók megnövelik az átlagos fajgazdagságot és a diverzitást, a fajgazdagságot egy mintaterületen átlagosan 15-20 fajjal.
Részletes vizsgálatot végeztünk az acidofil mohák életstratégia spektrumai alapján a kiemelt mészkerülő sziklai és erdőtársulásokban. Az életstratégia spektrumokat a módosított és több alcsoportot tartalmazó, többször módosított, magyar nyelvre adaptált táblázat alapján készítettük.
A Hypno-Polypodietum társulásban az első megtelepedő (C) mohafajok a nagyobb arányúak, köztük a vegetatív és generatív kolonisták közül a spórás generatívak nagyobb arányúak, az évelő fajok (P) aránya 10%-al kevesebb, mint az első megtelepedő, szinte hiányzanak az ingázó (PS-SL) fajok, ezek közül a Leucodon sciuroides fordul elő.
A másik sziklai társulásban – Minuartio-Festucetum pseudodalmaticae – társulás mohafajainál a napos oldalakon egyértelműen az első megtelepedő (C) stratégia a domináns, néhány jellegzetes faj: Ceratodon purpureus, Bryum laevifilum, Polytrichum piliferum, Bryum alpinum, Bryum argenteum. 
Az árnyékos sziklákon viszont az évelő állandó (P) fajok tömegesek: Dicranum polysetum, D. scoparium, Polytrichum formosum, Pleurozium schreberi. Ingázó (PS-SL) fajok 5%-ban vannak jelen.
Az erdei társulásokban 25% fölött van az évelő fajok (P) aránya, melyeket a Dicranum polysetum, D. scoparium, Polytrichum formosum, Pleurozium schreberi, Hylocomium splendens, Hypnum cupressiforme, Leucobryum juniperinum, L. glaucum fajok képviselik. 
A kolonizáló stratégiatípus aránya 15% alatt van, amelyekből gyakori fajok: Ceratodon purpureus, Dicranum montanum, Bryum laevifilum, Barbilophozia barbata, Cephaloziella divaricata, Lophocolea minor, L. heterophylla. 
Megállapítható, hogy stratégiaspektrum alapján nincs szignifikáns különbség a mészkerülő bükkösök és tölgyesek között, továbbá az is, hogy a tömeges fajok mindkét társulás típusban azonos stratégiatípusba tartoznak.
Kisnégyzetes felvételezéseket végeztünk különböző cellaméretű és cellaszámú hálókkal 2500 cm2 5x5-es és 10x10-es rácshálózattal, illetve 3600 cm2 20x20-as cellaszámmal. 
A vizsgálat célja a domináns fajok mintázatának elemzése volt, mely kiegészíti a cönológiai felvételezéseket és segítséget ad a szubasszociációk és mohagazdag társulások elkülönítésére. 
Mintafajok voltak a Ceratodon purpureus, Dicranum polysetum, D. scoparium, Polytrichum formosum, P. juniperinum, P. piliferum, Hypnum cupressiforme, Leucobryum glaucum, L. juniperinum, Pleurozium schreberi. 
Megfigyelhető volt, hogy az edafikus viszonyoktól függően a fenti fajok váltogatják egymást a gyakran 100%-os mohaborítású négyzetekben. A száraz, napos termőhelyeken a Ceratodon purpureus és Polytrichum piliferum jelennek meg váltogatott dominanciával. 
Az erdők talajának aljnövényzetében a Polytrichum formosum és Dicranum scoparium, D. polysetum vikariálnak, gyakran vannak kevert gyepek, de az is megfigyelhető, hogy a három közül valamelyik folyamatosan dominánssá válik a szomszédos felvételi négyzeteket áttekintve. Ahol viszont a talajon, a felszínen, vagy a felszínhez közel kőzet van, mindegy, hogy radiolarit vagy agyagpala, ott a domináns szerepet a Hypnum cupressiforme veszi át. 
A Deschampsio-Fagetum társulásokban szubmontán régióban a Leucobryum juniperinum, a montán zónában a L. glaucum válik dominánssá, de mindkettő váltogatva jellemző a Dicranum polysetummal, mely ezen a területen szintén párnás növekedésformát vesz fel, mint a Leucobryum.
Kisnégyzetes felvételezésekkel megvizsgáltuk az egyes társulások faji heterogenitását is, azzal, hogy minden előforduló fajt – gomba-, zuzmó-, moha- és virágos növény fajt feljegyeztünk. Speciális mintázatot kaptunk, mely az egyes cellákban lévő fajgazdagságot mutatta meg, a fajszám 0-5 között változott a 2.5 x 2.5 cm-es négyzetekben.
A felvételezések alkalmasak arra, hogy a moha-zuzmóegyüttesek fraktálszerkezetét, fraktáldimenzióját tanulmányozzuk, de ezt már a meglévő adatok alapján a program lezárása után tudjuk befejezni.
Az állandó négyzetes felvételezések alapján készültek tanulmányok a mohák térbeli mintázatának szerkezetének felderítésére és a mintázat időbeli változásának nyomon követésére. Megállapítottuk, hogy edafikus és klimatikus (csapadék) viszonyok változása miatt is folytonos változás regisztrálható a kihelyezett állandó négyzetekben. 
Viszont jelentősebb mértékű változások regisztrálhatók a degradációs tényezők miatt –pl. vadtaposás. Az is megfigyelhető azonban, hogy az itt élő mohák speciális regenerációs képességekkel rendelkeznek és a degradációt követően, megfelelően kedvező klimatikus hatások mellett néhány év alatt regenerálódnak és záródnak a mohagyepek.
A társulás struktúra meghatározása mellet több mintaterületem mikroklíma, talaj pH mérések is folytak.
A fenti kutatások eredményeit 3 hazai- és 1 külföldi konferencián, Botanikai Szakosztályülésen előadásban és poszteren mutattuk be, készült 6 tudományos publikáció, ebből kettő idegen nyelven, 1 PhD értekezés és 3 szakdolgozat. További eredményeket az idén tartandó Magyar Ökológus Kongresszuson szeretnénk bemutatni.
A kutatási program végrehajtásával kapcsolatos megállapításokat azzal kezdjük, hogy a tervezetnek megfelelően sikerült ütemezni a feladatokat – mintaterületek kijelölése, florisztikai adatgyűjtés, begyűjtött és herbáriumi anyagok meghatározása, revíziója, cönológiai felvételezések a kijelölt állandó területeken (10 mintaterület radiolarit és agyagpala területeken), fajgyakorisági felvételezések a diverzitási értékek és fajgazdagság megállapításához, kisnégyzetes felvételezések a társulások mintázatának és fajstruktúrájának megállapításához. Közben már az első eredményektől kezdve folyamatosan történt a kutatási adatok publikálása konferenciákon, cikkekben, egyéb kiadványokban, formákban. 
Évente 2-3 alkalommal számoltunk be kutatási eredményeinkről különböző fórumokon, tudománynapi rendezvényeken. 
Mivel a vizsgálatok a Bükki Nemzeti Park területén folytak, évente adtunk be jelentéseket a nemzeti park igazgatóságához, illetve az Észak Magyarországi Regionális Környezetvédelmi Hivatalhoz. 
Ezek egyébként szükségesek voltak a gyűjtési-és behajtási engedélyek megszerzéséhez is.
A kutatások során nehézséget jelentett a kezdeti állapothoz képest a kutatási személyzet változása, az eredetileg 6 kutatóval indult programot 3 fő, a témavezető és két kutató-oktató állományban lévő fejezte be, a két fő laboráns viszont végig részt vett a program terep illetve herbáriumi munkáiban. 
A problémát az okozta, hogy a főiskolán időközben megszűnt a Bryológiai Kutatócsoport és emiatt két kutató más helyre került és nem tudtak tovább részt venni a programban, egy másik szerződött mikológus kutatónk pedig erdélyi lévén két év után visszament Erdélybe és már csak a publikációk előkészítésében tudott részt venni.
A pénzügyi terv teljesítése is az ütemezésnek megfelelően folyt, itt anomáliát jelentett, hogy a tervezetthez képest sokkal többet költöttünk kiküldetésre és utazási keretre, mint a tervezett készletbeszerzésre. 
A magas utazási keretfelhasználást indokolta, hogy a kutatások elsősorban terepi vizsgálatok voltak, a tervezettnél lényegesen több terepnapot és utazást vettek igénybe, beleértve a konferenciákra, kutatási meetingekre, szakosztályülésekre, herbáriumi vizsgálatokra, természetvédelmi értekezletekre, egyetemi és múzeumi könyvtárakba történő utazásokat is.
Végezetül a kutatások természetvédelmi hasznosítása illetve további gomba-, zuzmó-, moha monitorozás kivitelezéséhez felsoroljuk azokat a területeket, melyeket alkalmasnak tartunk ilyen acidofil mintaterületek kijelölésére további kutatásokhoz. 
Radiolarit alapkőzetű területek: Csákpilis, Borzlyuk-tető, Ökrös-fertő, Pazsag-Borostyánkőhegy, Alsó-Kecskor, Petreskő-orom, Imókő-gerinc. 
Agyagpala alapkőzeten: Zsindelybánya-lápa, Kolozs-tető, Vöröskő-völgy Bánya-hegy-erőse, Kis-Bánya-bérc.